Casa Bulgara или Българската къща заема водещо място в кулинарните пътеводители на Сао Паоло – най-големия град в Бразилия с над 12 милиона жители. Закусвалнята съществува от близо половин век на един и същи адрес и е собственост на 75-годишната Шошана Барух, еврейка от български произход. Семейството ѝ се преселва след Втората световна война в Тел Авив, а по-късно пристига в Сао Паоло. През 1975 г. майката на Шошана отваря магазин за сладолед, българско сирене, кисело мляко и айрян, които приготвя сама.
"Ние сме евреи, но вкъщи говорехме на български и ядяхме бурек за закуска или вечеря, така му викаме ние, в България му викате баница. И гостите ни все подканваха майка: "Защо не продаваш бурек, много е вкусен?". И тя започна да го предлага в магазина. На хората толкова им хареса, че магазинът прерасна в закусвалня за бурек и други закуски" – разказва Шошана Барух за Радио България и добавя:
"Първите бурекас бяха само със сирене или със спанак и сирене, както в България. Но тук имаме колония от евреи от държави като Полша, Румъния, Русия и те много обичат картофи. Така започнахме да предлагаме и бурек с картофи, после с месо, патладжан и други плънки.
Мама започна да предлага и български сладки с ябълки и орехи и с кайсия. Продаваме също българско сирене, айрян и таратор, но под формата на салата" – разказва Шошана на чудесен български език.
Оказва се, че единствено семейството на Шошана произвежда и продава българско сирене в многомилионна Бразилия, а Casa Bulgara e своеобразен нашенски културен център в сърцето на забързания мегаполис. Закусвалнята е украсена с български знамена, с кукли в традиционни родни носии и мускалчета с розово масло.
Посетителите са впечатлени от голямата над 100-годишна картина с типично нашенски мотиви. "Много хора искат да я купят, но аз не я давам" – категорична е Шошана.
Майка ѝ Лина Леви е родена във Варна през 1927 г. След Втората световна война, заедно с близките, тя успява да замине за Тел Авив, където се ражда Шошана. Но в Израел семейството преживява поредица от военни конфликти и през 70-те години родителите ѝ решават да се преселят на по-сигурно място – в Сао Паоло. Casa Bulgara получава името си в знак на признателност към България. "Ние сме много благодарни на българите, на цар Борис и Димитър Пешев и на всички, които ни помогнаха да оцелеем по време на Втората световна война", не скрива вълнението си Шошана и добавя:
"50 хиляди български евреи бяха спасени! България бе единствената страна в Европа, която спаси своите евреи. Това е историята. На мен много ми е мъчно, че почти никой не го знае това! Знае за Полша, за Русия, за Румъния, Унгария, а че България толкова много е помогнала, не се знае. По време на войната всички евреи трябваше да носят голяма жълта звезда на видно място, за да е ясно, че са евреи. А българите сложиха едно копче на звездата. Имам снимки на мама и на нейната звезда с копче, дето може да се слага и сваля, а не както в другите страни, където звездата беше зашита на дрехите им".
България се свързва с образа на спасителка в семейната памет на Шошана. Но това е и далечната родината на нейната покойна майка, която създава Българската къща в сърцето на Сао Паоло. Благодарение на Лина Шошана не само че не е скъсала връзката с далечната родина, но и говори прекрасен български:
"Мама ни заведе през 2007 г. в България, за да я опознаем, да видим къде е живяла в София, къде се е родила, къде са били изселени, къде в Шумен е живеела баба ни. Всичко ни хареса там. Бяхме цялата фамилия с големите внуци. А през 2017 г. тя се върна отново там, този път с малките внуци, за да им покаже далечните им корени" – казва в заключение Шошана Барух.
Вижте още:
Снимки: личен архив на Шошана Барух
Преживяваше в междинен свят, издигнат над дребнавостите на материята, ала с допусната до Божия промисъл душа. С прилепени до земята нозе отваряше сърцето си за птиците и слушаше с наслада гъшия хор. А в белотата на картона привиждаше лицата на велики..
След като посвещава 23 години от живота си на Кралския военноморски флот, британецът Дарен Картър решава да се уволни през 2013 г. Признава, че в продължение на години се е носил без посока през "бурните води на живота" - от работа..
Казва, че отдавна не се чувства чужденец в България. Тук е неговият дом, научил е българския и подобно на повечето ни сънародници се вълнува от политическата ситуация в страната. Но най-голямата му страст, това, което изпълва дните му със светлина..